Alison, hjälp!
Jag dödade Aynsley, Felix.
Jag trodde att det var hon. Min man är min övervakare.
Jag kan strunta i Rachel och fortsätta med behandlingen.
Det är inte klonceller, utan från en annan person.
Har din klon en brorsdotter eller dotter?
Har din mamma syskon?
De ser likadana ut, men jag kan skilja dem åt.
- Mitt finger. - Du får inte veta nåt.
- Det är du på parkeringen. - Jag måste planera för familjedagen.
- Jag behöver hjälp. - Jag hittar nåt på Alison Hendrix.
Sex dog i en laboratorieexplosion.
- Susan and Ethan Duncan... - Rachels föräldrar.
Vill du ha Duncan får du döda oss.
Leekie lät oss inte ta hand om henne. Han dödade Rachels mor.
Min granne Aynsley tyckte att hon var förmer än jag.
Hon visade det inte öppet, utan med små hugg och blickar.
- Jag avskyr såna människor. - Ja. Så det var rätt åt henne.
Vad?
Det var en grej som hände.
- Berätta. Det är därför vi är här. - Nej, jag kan inte.
Se på mig.
Du kan lita på mig. Allt som jag har gjort...
Jag dömer dig inte.
Jag låg med hennes man, på en parkering. Är jag hemsk?
Nej, jag tycker att du är modig.
Du är modig som vågar berätta.
- Visst känns det bra? - Ja.
- Sen måste du lära dig att förlåta... - Jag dödade henne.
- Jag gjorde inget, när hon kvävdes. - Som på ett kycklingben?
Nej. Det var inget kycklingben.
Jag hjälpte henne inte.
Hon grep efter köksbänken...
...och bad för sitt liv.
Jag bara stod där, tills det var över.
Vad skönt att säga det högt.
- Ja. - Du har varit ett sånt stöd.
Jag har gjort en sak.
Till mig?
Ja, vem annars?
Hör du, mr Duncan? Är det den här?
Nej. En röd låda, sa jag. Utan etikett.
Vi måste hitta den.
Han är knäpp.
Han är rädd för att vi tar Leekies parti.
- Vi kanske väljer Rachel. - Efter vad hon gjort? Hon är Dyads.
Hon kanske vet att Leekie dödade mamman.
Nej, hon hade filmer med dem.
Jag vet inte hur vi ska utnyttja honom. Jag tycker söndra och härska.
- Det är väl en bra strategi? - Kanske. Med mer fakta.
- Hittade du den? - Nej. Det här.
Jag har nåt stort åt dig. Vi måste träffas.
Nej, DeAngelis. Vill du ha Alison Hendrix kommer du i morgon.
Du får informationen när jag ser att åtalet är nedlagt.
Mamma...
Det är okej, Kira.
Jävlar.
- Hur gick det? - Bra.
Jäklar...
- Här är den. - Va?
Det är bara skräp.
Är det vad vi har letat efter?
Tack!
- Hej, hur är det med Kira? - Bra.
- De är mig på spåren. - Hur?
Datorn är hackad. Så de kanske vet var jag befinner mig.
Jag ska vilseleda dem.
Jävlar! Jag hämtar henne.
Nej, jag är ute.
Jag ringer dig från mötesplatsen.
Ska du inte berätta vem som är din barnvakt?
Nej, det ska jag inte.
Då får du lita på att jag tar hand om honom.
- Det gör jag inte. Inte alls. - Han är mitt ansvar.
Vi tar honom till stan så får vi se sen.
Hör du!
Passa dig för henne.
Kom nu.
Vi måste gå.
- Känner du det där? - Nej.
- Känner du det? - Jag tror det.
Och det?
- Bedövningen verkar. Vi börjar nu. - Okej.
Hon för in den i livmodern-
- och ska injicera direkt in i musklerna.
Det här är början av ditt tillfrisknande, Cosima.
Okej?
Gud... Herrejösses...
Vad fasen...
Vänta...
- Ja? - Felix, vi har problem.
Varför viskar du?
Jag får inte använda telefonen.
- Vic är här. - Är Vic på rehab?
- Han tjallar åt nån snut: DeAngelis. - Vänta...
- Angela DeAngelis? - Jag kan inte åka i fängelse.
- Om de skulle röra mig i duschen... - Alison!
Jag kommer så fort jag kan.
- Okej? - Okej.
Hej, var är Kira?
Hon sover. Följde nån efter dig?
Nej, jag tog sidogator och gjorde tvära vändningar.
Jag vet inte hur de hittade mig.
Allt var krypterat. Jag använde proxyservrar.
Jag ska inte gå att spåra. De anstränger sig verkligen.
De vill verkligen ha Kira.
Jag vet inte vilka de här ska föreställa, men...
Det var en konstig saga.
Hon har bara överaktiv fantasi.
- Är du säker? - Ja.
- Hej på dig. - Hej.
Jag är Cal. Vill du komma in?
Jag är inte sån.
Jo, det är du.
Sarah och Helena skildes åt av en prolethean, Mark Rollins.
- Och sen? - Jag bevakade Sarah, men förgäves.
- Inga spår efter forskaren? - Nej.
Vet du vad det här är?
Syntetiskt fostervatten.
Vi utvecklar en konstgjord livmoder. Det är en hobby för mig.
Jag gillar keramik.
- Vad har du sagt till Rachel? - Vad borde jag sagt?
Det du sa till mig.
Sanningen.
Tack.
- Ja, dr Leekie? - Jag måste träffa Marian Bowles.
Det är en nödsituation.
Vi måste gå nu.
- Det är dags. - Okej.
Lådan.
- Va? - Dina minnessaker.
Vi måste gå nu. Vad...?
- Vad är det? - Allt, mrs Sadler.
Precis allt.
- Mamma... - God morgon, stumpan.
Mamma...
Varför får hon inte veta källan?
Du har skrivit på ett sekretessavtal.
Och jag är din chef. Är det uppfattat?
- Cosima... - Vad är det som pågår, Scott?
- Gav ni mig Kiras stamceller? - Leekie lurade oss.
- Va? - Den matchande odlingen vi hittade...
- Han såg till att vi hittade den. - Du visste att det var Kiras!
Först när jag insåg att det funkade. Testerna var positiva, och jag...
Tänkte du aldrig på att det var mitt beslut att fatta?
Du har bara ett alternativ. Och det är det här.
Hur fick du cellerna?
Kira tappade en tand i olyckan-
-och Leekie tog den från sjukhuset.
Det är en ändlig källa.
Såvida du inte tar mer från henne.
Ja.
Ut. Det här är mitt labb.
Min kropp! Det är jag som är vetenskapen. Ut!
- Hej. - Hej. Kan jag få prata med dig?
- Visst. Vad är det? - I enrum.
- Ali? Redo för familjedagen? - Absolut.
- Vad är det? - Du, din själviska skitstövel!
- Vad är det här? - På rehab ska man utvecklas.
- Man kommer inte för att bli värre. - Jag öppnade mig för dig.
Förlåt. Jag försöker fly mitt förflutna.
Jag träffar DeAngelis i dag.
Och om andra får veta att du tjallar?
Gör dig en tjänst och gå vidare, du också.
Börja med att avlägsna alla tvivelaktiga element.
Sarah är inte glad.
Sarah?
- Är hon här? - I närheten.
- Aldous. - Marian.
Säg inte att du haft dina händer-
-i nån otäck fertilitetsvätska.
Min fritid är min ensak, Marian. Stig på.
Ethan Duncan lever.
- Hur gick det till? - Sarah Manning spårade honom.
Jaså... Det här är ett problem.
- Ja, det är det. - Du känner Rachel bäst.
Hur kommer hon att reagera?
- Förr skulle hon ha sett helheten. - Och nu?
Hon tar saker och ting personligt.
Om Rachel är för involverad-
-måste vi agera.
- Hon kommer att kämpa. - Då förlorar hon.
Jag tänkte på en sak...
Vi träffas sällan numera.
- Dessvärre. - Men när vi gör det...
...är det nästan alltid på grund av Sarah Manning.
- Det måste vi ta tag i. - Ja.
Jag har undersökt en sak de senaste dagarna och har nog en lösning.
- Okej. - Reykjavik.
- Vad var frågan? - Allvarligt. Jag har kontakter där.
Vem har kontakter på Island?
Jag kan skaffa dokumenten och har pengar. Säg bara ja.
- Det är inte så enkelt. - Och där kommer de.
- De vaga varningarna. - Det är fler som är inblandade.
- Jag har bråkat med företag förut. - Inga som dessa.
Jag vet. Men under tiden har jag fått nya kontakter och källor.
En del är rätt rubbade-
-men snacket om Dyad-koncernen är...
Vadå? Hör du...
Nu gör vi det bara.
Vi säger det rakt ut - din hemlighet.
Sarah Manning, jag vet att det låter knäppt, man jag tror att du är...
- Född i Fiskarna. Har jag rätt? - Idiot...
- Det skulle förklara mycket. - Ja, ja...
Vad det än är, så struntar jag i det. Nu sticker vi härifrån.
- Ja? - Hej. Vi behöver din hjälp...
- ...på rehab. - Vad har Alison gjort?
- Har hon fått återfall? - Nej, hon...
Jag är spiknykter, Sarah. Problemet är ditt folk.
Dina tjallare, golare, angivare och snutar.
Vic ringer polisen om du inte träffar honom.
Du måste komma hit genast och städa upp efter dig.
Kom igen.
- Hej. - Hej.
- Var är Alison. - Med sin familj.
Det är nån sorts allmän tortyrdag. Kom med mig.
- Hej. - Hej. Jag är här. Vad vill du?
Victor, ordet är ditt.
Jag måste be om förlåtelse.
"Kära, Sarah."
"Du är en sten i min flod..."
"...som hindrar flödet."
Jag förstår inte, Vic.
- Jag måste be om förlåtelse. Okej? - Okej.
- Bra. Jag förlåter dig. - Jag har inte gjort det än.
Jag förlåter dig, Vic. Du är förlåten.
- Okej? Är vi klara? - Tack.
Vänta. Har du inget att säga?
Efter allt som hänt: hjärtesorgen, fingret...
- Ska jag be om förlåtelse? - Vilket steg är det?
- Jag vill ha ett samtal med dig. - Nej, vi hade en överenskommelse.
Du säger det du ska till Sarah...
- ...och håller tyst om Alison. - Det är inte vad vi sa.
Ny överenskommelse.
- Mamma! - Mina raringar!
Hej! Hej!
Jag har saknat er så mycket, mina raringar.
- Pappa säger att du kommer hem snart. - Ja, det gör jag.
- När pappa anser att jag är redo. - Hör ni... Det blir en toppendag.
- Allt är bara bra. - Kan ni hitta er namnlapp på bordet?
Har ni sett?
- Var är min? - Vad spännande. Det är din.
- Kan du ge mig min? - Gissa vem som gjort dem.
- Lugna dig! - Du gör så här.
- Du håller dig alltid på avstånd. - Inte undra på, med dina bautahänder.
- Håll dig utanför det här! - Hör du, Vic!
- Förlåt mig. - Okej.
- Vi var en katastrof tillsammans. - Ja.
- Okej? - Jag har kommit långt.
- Bra. Det är bra. - Jag mår allt bättre.
Lycka till.
- Jag vill ha dig tillbaka. - Det här är bluff.
- Ge mig en chans. - Aldrig i livet.
Är det på grund av Nail Gun Ken?
- Nej, men du skulle se den nye. - Finns det en ny?
De där killarna är inte du. Jag är du.
Jag står för... Herregud...
Okej. Hör här.
Det jag försöker säga är...
Luktar det salt?
Vad var det som hände?
Jag spetsade hans te.
Har du gjort din hemläxa borde du veta vem jag är.
Siobhan Sadler.
- Jag är imponerad av att du kommer. - Jag har nåt som du vill ha.
Det är mina favoritbesök.
Var så god och sitt.
Jag har Susan och Ethan Duncans tidiga forskning.
Formler, metodologi, sekvenser.
- En sammanfattning, på skiva. - Var fick du den ifrån?
Det är bitarna du saknar. Vad är det värt för dig?
Det beror på. Jag skulle behöva verifiera det-
-med Duncan själv.
Släpp Kira, och du får Duncan.
Vi försvinner. Du slutar jaga oss.
- Sarah, då? - Hon vill absolut klara sig själv.
Men barnet förtjänar nåt bättre.
Det ser ut som om älvor attackerat.
- Vad gav du honom? - Benzodiazepiner.
Man kan ta det i små doser för avkoppling.
Förlåt.
Gud! Han väger ett ton.
- Vad har hänt? - Inget. Jag har kontrollerat fakta.
Rachel vet inte att Leekie dödade mamman.
- Hur vet du det? - Jag besökte honom.
Han vill tysta Duncan och ha alla forskningsresultat.
- Har du pratat med Leekie? - Söndra och härska.
Men berättar vi det här för Rachel vet vi inte vem som går under.
- Vilken som blir bra. Vi kör. - Då ordnar jag det.
- Alison?! - Helvete.
Japp?
Varför smiter du? Du ställde upp frivilligt.
- Jag vet. - Okej, kom då.
Alison, måste jag släpa ut dig därifrån? Alison!
Jag kommer.
Har du sett Victor?
- Nix. - Toppen...
- Herregud. Vad är det här? - Var så god.
Nu missar han träffen med DeAngelis.
Nej, nej, nej. Han kan inte vara här.
Familjerna besöker det här rummet när de visas runt.
Tusan också.
Vi ska alla vara snälla mot mamma, okej?
- Kom nu. - Hejsan, allihopa!
Hej, kan alla sätta sig? Vi börjar nu.
- Vad trevligt att se alla här i dag. - Alison, vi har platser här.
- Kom. - Välkomna...
- Ali! - Som vanligt på familjedagen...
...har gruppen valt en boende att inleda dagen.
Mina damer och herrar, Alison Hendrix!
Skit också...
- Hej, mamma. - Hejsan, barn.
Tack för att ni kom.
Inte för att nån av oss egentligen hade nåt val.
Så... Vi står bland er i dag, pillerknaprare-
-fyllhundar, pundare, tjackisar...
- ...alkisar... - Alison.
Ja.
- Vart fasen är vi på väg? - Kom nu. Vi måste få ner honom.
- Jag har en plan. - Jösses... Han är tung som cement.
Jag måste hinna till rollspelsdemonstrationen.
- Vadå för nåt? - Rollspel.
- Vi kan börja. - Okej.
Hejsan, allihopa.
Han är Alison.
- Just det. - Och jag Alison som är Donnie?
Det är för att ni ska få er partners perspektiv.
Så, Donnie, hur tänker du?
Stamma inte, Donnie. Och stå rak i ryggen.
Annars ger jag ingen ömhet.
- Svara honom. Se honom i ögonen. - Donnie, se på mig.
Alison, kom hem till din familj.
Nej, Donnie, för jag, Alison, behöver tillsyn.
Det stämmer.
Jag är Donnie och spionerar och bevakar allt min fru gör.
Nej, vänta. Du använder min röst till dina ord.
Du kanske borde lyssna på Alisons ord lite oftare.
- Gör hon rätt? - Du verkar blockera.
Nej, han blockerar henne. Henne.
Ho... Det är så du gör.
Vem är du nu?
Jag måste kissa.
Gå tillbaka. Tillbaka.
Jävlar, det är hon. Ta hans telefon.
Vic?
Sluta strula, Vic.
Hur kunde du gå dit?
- Jag är helt slut. - Jag hade inget val. Eller hur?
- Var är Vic? - Ur vägen. För tillfället.
- Det här är katastrof. Hit med den. - Lägg av.
Alison?
- Vad...? - Ja. Slappna av, Donnie.
Det är Sarah Manning, den förrymda klonen. Så...
Nu har du väl bråttom att ringa dr Leekie?
Klon?
- Han verkar inte veta nåt. - Jodå, han är en övervakare.
Nej, jag tror att Sarah har rätt. Sån här förvåning kan man inte fejka.
Vic, jag vet inte vad du sysslar med. Ring mig omedelbart.
Du skojar...
Det var nog pressen på familjedagen.
Hej, Paul.
Var så god och stig på.
Du har 15 minuter. När du har gått blir din pappa kvar.
Om nån närmar sig huset får de en kula i huvudet.
Är det uppfattat?
Rachel...
Min kära, kära Rachel...
Hej, pappa.
- Tänk att det har gått 20 år. - Hur står det till med dr Leekie?
- Han vidtar säkert åtgärder. - Du vet inte sanningen om din mor.
- Nu blir de tvingade att agera. - Jag ser var Sarah får det ifrån.
Hennes benägenhet att förstöra.
Förlåt mig.
Du måste tro mig. Jag hade ingen aning.
Vad höll du på med, då?
Minns du kursen i sociologi? Med den där läraren?
Vad heter han? Med gomspalt?
Han tog med mig i en studie.
- En studie? - Långsiktig sociometri.
De sa att det var harmlöst, men försökspersonerna fick inget veta.
Så det var harmlöst när män kom på natten med handskar och sonder?
- Vilka män? - Du splittrade oss, med dina lögner.
Jag älskade dig så mycket, och du förstörde vår familj.
Och du är för dum för att veta varför.
Min pappa hälsar till dig.
Tänk noga över vad du ska göra härnäst, Rachel.
Vad händer annars? Dör jag i en eldsvåda?
Paret Duncan gav oss inget val.
För att de satte salt i dina petriskålar?
Ja. De försenade forskningen flera decennier.
När de försökte fly med dig...
...ingrep jag.
Din uppgift nu är att lägga det bakom dig, och sluta kämpa.
Det slutar inte väl för dig.
Det är redan över, Aldous.
- Är det klart? - Det är påbörjat.
Ingen rolig uppgift, jag vet. Han var din mentor.
- Ja, det var han. - Han spårade ur med Sarah Manning.
Vi får skylla oss själva som lät en forskare fatta besluten.
Informera mig när det är klart.
- Rachel... - Gå nu.
- Nej, Rachel. - Ta inte bilen. Åk inte hem.
- Då kanske du överlever. - Tack.
Det är idiotiskt att skona dig.
Men du uppfostrade mig.
Fostran segrar.
- Hej. - Hej, Sarah.
Hej, Cos. Vad är det?
Jag avskyr att behöva säga det här.
Men det handlar om oss alla.
Och det handlar om Kira.
- Varför behöver hon Kiras tand? - Jag vet inte. Hon är sjuk, Cal.
- Så det är en av de hemliga tjejerna? - Ja.
Vi har flytt från Dyad, och nu vill du låta dem...
- ...ta prover? - Jag vet inte! Hon är sjuk.
- Det kan vara hennes enda chans. - Gör inte så här mot henne.
Kira?
Hjälper den här?
Gud, stumpan...
Den var redan lös.
Vad det än är kommer det att sluka er bägge.
Kira...
Vi måste åka tillbaka.
Så där...
Minns du numret vi övade på?
- Ja. - Bra.
Ring när som helst, så kommer jag.
Det lovar jag.
Okej.
- Jag är ledsen. Oroa dig inte. - Okej. Vi ses.
Taxi! Taxi! Hallå!
Kom igen! Gud...
Dr Leekie, jag behöver prata med dig.
En annan gång, Donnie.
Hoppa in!
Herregud...
- Du ljög för mig. - Nej.
Du fick vara delaktig i nåt unikt.
- Det var fel. Alla hemligheter... - Donnie...
- Det är sent. - Du kom till mitt hus...
- ...och undersökte min fru. - Hör nu här, ditt nöt.
Om hundra år-
- är Donnie Hendrix inte mer än en fotnot i det här experimentet.
- Du förstörde mitt äktenskap. - Jag gav dig din fru.
Lägg undan pistolen och gå hem och lägg dig.
Jag drar mig ur.
- Tack. - Jag slutar!
Gud...
I nästa avsnitt.
- Var är Aldous? - Han dog i en hjärtinfarkt.
- Vill de göra fler av oss? - De försökte.
- Jag drar. - Han bara stack.
- Vi måste hitta Beth Childs. - Tiden är snart ute för dig.
Cosima!
Översättning: DVD-Retail Ripp, synk, OCR rättad: enhet